[Sota-aikaista radioselostusta]
Kun täällä puolittain silmillä hämärillä
Jo Herraa kaukaa katsellessa ilon saa
Kun taivaan ihanain äänien sävelillä
Jo täällä voimaa on, oi aikaa tulevaa!
Hetkistä, joita niin ihanoita
Saan täällä viettää
Loistaa Herran suloisuus...
Otan osaa.
Tämän minä sanon kaikille uusille. Kuunnelkaa, rouva Ruuska.
Tässä sairaalassa henkilökunta ei itke. Ymmärrättekö?
Suomalainen sotilas ei valita. Emme siis myös me. - Minä en itke.
Meidän kaikkien velvollisuus on nyt kestää, tapahtui mitä tahansa.
Kun paha paikka tulee, muistakaa, kukaan ei auta, mikään ei auta.
Siinä ei ole tunteille tilaa. - Minä ymmärrän kyllä.
Teillä on aviomies rintamalla, vai kuinka? - Ei ole.
Minun mieheni... makaa Hietaniemen sankarihaudassa.
Otan osaa. - Siitä on jo aikaa, se tapahtui talvisodassa.
Kysykää lotta Mirjaa aulassa. Hän neuvoo tehtävät.
Missä me ollaan?
Sanokaa nyt joku, missä me ollaan.
Kuuleeko kukaan? Missä me ollaan?
Nimi? - Mikä paikka tämä on?
Sotasairaala 1/1 Helsingissä.
Miten me ollaan tänne tultu? - Junalla ja autoilla. Nimi?
Koskinen Arvo, sotamies. - Missä haavoituitte?
28. elokuuta Viipurinlahdella.
Sanokaa mulle...
Onko yö vai päivä? - Yö.
Tuuhan sie tänne nii pestään paha pojasta pois.
Kävitsie Viipurissa? Näitkö pyöreetä tornii?
Pitääkö siellä sairaalassa asuakin?
Työtä on ympäri vuorokauden. Ilmahälytyksen aikaan on kiire.
Uudet potilaat tuodaan yöllä. - Miks ihmeessä?
Sairasjunat kulkee vain pimeessä. Pommitusten takia.
Oliko pakko ruveta tähän? Mikä se apusisar oikeastaan on?
Ei ollut pakko. Minä halusin.
Se on liian raskasta sinulle. Sinä sairastut. - Paranen.
Mä meen toiselle puolelle kaupunkia, äiti. En sen kauemmas.
Millä sinä nuo laukut viet? - Hankin jo oman kantajan.
Päivää. - Päivää, Eero.
Onko se Katri sinutkin komentanut tähän? - On.
Annikki, sä lupasit laittaa Laurin vaatteet pois silmistä! - Totta.
Mikä tämä on? - Teen pojalle paitaa. Olisko se pitäny piilottaa?
Äiti! Sisko kiusaa! Huutaa varmaan niille haavoittuneillekin.
Hoida sinä oma pikkuises, minä hoidan omani. - Joo, joo.
Mitä sulla on suussa, Timo! Näytä!
Kuka antoi luvan ottaa sokeria ilman lupaa? - Mennään, Eero.
Tarjoilija!
Saksalaiset ei oo varmaan kuullu, että tanssiminen on kielletty.
Milloin sä lähdet? - Huomenna! Aamulla aikaisin juna itään.
Alkaakin olla jo vähän kiire kasarmille.
Toi on Laurin kello. - Niin on.
Myy mulle se Laurin vanha vene. - Miksi ihmeessä?
Mul on kyllä rahaa. - Sä lähdet huomenna etulinjaan!
Mitä sä veneellä? Eiks sulla ole muuta ajattelemista? - Just siks.
Mä voisin ajatella sitä siellä pimeessä ja märässä metsässä -
ensi kesää, merta ja aurinkoa. - Saat sen.
En mä sitä tarkottanut. - Ei kun ihan totta.
Sikshän mä kannoinki sun laukkujas. Enhän mä susta ole kiinnostunut.
Älä olekaan. - Sun omaisuuttas mä himoitsen!
Viipurin linnan tornissa liehuu jälleen Suomen siniristilippu.
Lännen etuvarustus itää vastaan on jälleen lännen käsissä -
meidän suomalaisten käsissä. Täysin eheänä ja täysin jykevänä -
symbolisoiden lännen sivistyksen järkkymättömyyttä.
Odota hetki.
Me ollaan tavattu jossain jo kauan sitten, sinä ja minä.
Mitä sä sanoit? - Istu tähän.
Mä olen nähnyt susta unta jo kauan ennen kun jouduin tänne.
Ei kai. - Kyllä.
Me kuljettiin lumista pellon laitaa, me kaksi.
Oli aivan autiota, tuuli ja pyrytti kamalasti.
Sulla oli musta ohut leninki ja sulla oli kylmä.
Annoin sulle manttelin. Sä nauroit ja sanoit:
"Eihän tää mitään lämmitä, täähän on vaa unta."
Miten niin se minä olin? - Minä näin sinut.
Sulla on kapeat kasvot, terävä nenä, oljenkeltainen tukka -
ja luisevat hartiat. - Niin on.
Ja silmät niinku palavaa jäätä. Eikö ole? - Siniset.
Mitä mä sanoin, kyllä minä sinut tunsin.
Sä oot nähny saman unen, eikö niin? - En tietenkään!
Onhan se mahdollista. Me oltiin siinä molemmat.
Mä tunnen sut paremmin kuin sä luuletkaan. - Pitää mennä.
Hei, toisitko lasin vettä, ole hyvä.
Sanoi, että oli sinut unessa nähnyt!
Toisilta tietysti kysynyt, miltä näytät! Ja sinä uskoit.
Punastuu kuin koulutyttö.
Mistäs Sylvi sen tietää kuka mitäkin näkee ja miten!
Minä voin viedä sen.
Tässä on iloisia karjalaispoikia siellä vallatulla alueella.
Kohta Suomesta lähetetään sinne vaatteita ja kenkiä ja opettajia.
Ruokaakin lähetetään ja lääkäreitä. - Kuka toi on?
Reklaamitoimittaja Kapanen Annikin konttorista. Meidän alivuokralainen.
Kolmesataa kuussa meille. Valtio maksaa.
Karjalaisperheet saavat taas omaa maata.
Suomesta lähetetään niille vanhat maatalouskoneet. - Ja se maa...
Se kamara on heimomme veren ja kärsimysten kyllästämää pyhää maata.
Näin on Mannerheimi kirjoittanu. - Etevä poika.
Timo, menes leikkimään. Veri ei tee maasta pyhää.
Verestä tulee tahroja ja tympeä haju, sano Mannerheimi mitä vain!
Metafora, rouva Berg. Meta-fora.
Ei tarvitse tavata. Minä tunnen sivistyssanoja.
Me tiedotuslaitoksella oltiin otettuja siitä -
että ylipäällikkö käytti näin kauniita sanoja.
Tiedättekö, missä oli kauniita sanoja?
Kun Katrin miestä tuotiin Taipaleenjoelta -
joku oli kirjoittanut arkun kanteen, että ei saa avata.
Ne oli kauniit sanat ne.
Minä sen tiedän, sillä minä avasin ja katsoin! - Äiti...
En minä halua loukata ketään. Anteeksi.
Kapanen.
Onko pakko puhua noin, äiti? - Eikö Laurista saa puhua mitään?
Pitääkö unohtaa kaikki? Turruttaa itsensä työllä, tappaa muistotkin?
Kenelle sä olet vihainen? - En kenellekään.
En minä välitä. Minä olen elänyt sortovuodet -
kapinan, lapualaiset, kaikki. En minä välitä.
Sen päivän kun sais takaisin kun sinä tulit kotiin rakastuneena.
Semmonen valo silmissä, arka ja hämmästynyt -
ja silti niin varma. - Älä viitsi.
Tarvitaan vielä yksi sisar.
Yks tyttö ylös ja toinen alas. - Mene sinä suojaan.
Huone kolme! Ja onnea. ÄIkääkä olko lähellä ikkunoita!
Ryssä meinaa pitää ilotulituksen meidän taivaalla.
Mitä ne muka juhlii, kun Pietari palaa?
On se saatana kun iso mies köytetään odottamaan -
koska rautaa tulee taivaalta päälle! - Veisataan virsi.
Sisko sano, että pommisuojassa talvisodan aikana veisattiin.
Uskooko toi Nieminen Jumalaankin? Mene pois, Katri.
Ei siinä veisuut auta kun etulinjassa tulee keskitys.
Saanko tupakan? - Ei kai Katri polta?
En yleensä, mutta kun lähellä jytisee. - Täällä mitään jytise.
Minä kun luulin, että te sisaret ootte vähän hienompia naisia.
Ei sellaset tupakkaa polta. - Onhan se kielletty.
Mitä ylihoitaja nyt sanoo? - Kukas sille kertois?
Minua ei tartte sääliä. Minua eivät saaneet rikki siellä.
Näkökin on tallella näiden saatanan käärinliinojen alla!
Ja näillä jaloilla mä vielä juoksen! Ei tarvi naisten mun takia parkua.
En oo ikinä pelänny, enkä ikinä pelkää!
Tule päälle vaan! Auuuu...
Laula!
Nieminen, laula! - Mitä?
Laula! Ei kuulu! Laula! [Nieminen alkaa laulaa]
Kiitos.
Vain 7 sulhasta muistanu tänään! Huomenna täytyy tulla enemmän.
Liisalla on kirjeenvaihtotoverina 25 sotilasta. - Älä vähättele. 26!
Mirjaa on kerran kosittu. Mutta se leskimies peru kosinnan -
kun huomas, että Mirja on liika viisas, vaikkei oo käyny kouluja.
Eihän sellasta tehdä. - Juurihan mä sanoin.
Ole hiljaa, tyhjäpää. - Nyt kyllä loukkasit.
Sie luulet, että voit sanoo mulle ihan mitä tahansa.
Niinhän minä voinkin. - Niinhän sie voitkin.
Tervehdys, pikkusisar Katri. Niin teitä kuulemma kutsutaan.
Karjalan kylät ovat autiot ja tyhjät. Vihollista ei olla vielä tavattu.
Olen lähdössä vartioon ja ajattelen kesää.
Kaikki sanovat, ettei tämä sota voi kestää enää kauaa. Ystäväsi Eero.
Mistä asti te tulitte? - Sehän on sotasalaisuus!
Mutta koti oli kaukana ja Äänisen aalloiss on tsimmattu.
[Taustalla naurunremakkaa]
Ne on siitä sairasjunasta, joka toi eiliset potilaat.
Neljä vuorokautta yhtämittaa työssä. Ylirasitusta.
Kun taivas tummentui
Ja tähdet kirkastui
Niin luokse neidon Josef silloin jäi
Mut noustes aamun koin Hän riensi kauas pois
Ja neito murheissansa lauloi näin:
Oi Josef, Josef, Muistatko kun kuljit
Maan halki etelästä pohjoiseen?
Sä neidot monet sylihisi suljit
Kuiskaten "Näämme kohta uudelleen"
Mut Josef, Josef, Palannut et koskaan
Nyt neidot kaipaellen odottaa
Kuin tähti taivahan Aamun tullen katoaa
Lailla tähden Josef rakastaa
Oot saanu kirjeen, vai mikä se on. - Kirje.
Mitä se kirjottaa, se mies?
Saa komennuksen Helsinkiin vähäksi aikaa. Ehkä. - Kuka?
Yks naapurin poika. Luokkatoveri. Asuttiin vierekkäisissä taloissa.
Minkä niminen? - Eero.
Eero! - Kyllä mä kuulin.
Mitä sä täällä teet? - Tulin tapaamaan sua, tietenkin.
Kaks viikkoa Helsingissä. Tehtävä on salainen.
Onko sulla aikaa? - Mihin?
Haluatko rahaa vai perunoita? - Mitä sä tarkotat?
Laurin veneestä. Vai molempia? - En kumpaakaan. Sä saat sen.
Miksi? - Sä sanoit, että sä haluut ajatella kesää, merta ja aurinkoa.
Eikä mua huvita enää mennä merelle.
Enon luona Espoossa on perunannosto lauantaina. Ota siskos mukaan.
Katri, istu tähän. Mulla on asiaa. Auta mua.
Tämä on muistivihkoni. Korjaa, jos menee väärin kun lausun.
Näytä minulle kasvosi läheltä, elämä.
Suo minun palvoa niitä silmilläni.
Katso, olen rakastava niitä, vaikka ne olisivat rumat.
Ruoki minua henkesi tulella, elämä. Astu suustani sisään...
Astu suuni kautta ja sieraimistani sisään.
Sillä se ihminen, jota ei väkevä tulvasi tempaa mukaansa matkalle -
hän on vain seisovaa vettä ja mätänee.
Lhan oikein. - Helvetti soikoon. Osasin.
Mitä tää on? - Kailasta. Tykkäätkö siitä?
Kyllä mä paranen. Seison pian taas lavalla ja naiset itkee iltamissa.
Näytä mulle kasvosi läheltä, elämä...
Arvo se on lausunu iltamissa ympäri maakuntaa.
Se on ollu Oulussakin, nimi lehessä ja kaikkee.
Radiossakin oon ollu. - Mökin akan poika rariossa!
Talohan mulla onkin. - Arvolla on talo!
Nyt kyllä Nieminen hävisit. - Koitan vielä sivulta kolme.
Tuu lähemmäksi, ettei noi toiset kuule.
Sydänvika, minkäs teet.
Kolme kertaa anoin rintamalle, mutta ei ne huolinu.
Viimesellä kerralla sanoin, että ottakaa edes maalitauluksi.
Annikilla on sellainen kiehkura tossa ohimolla -
jota tekisi mieli koskettaa. Ootko huomannu? - En.
Sen mies tekee Syvärillä pyssy tanassa Suur-Suomea.
Ja minä istun Helsingissä ja kattelen kaukaa jotain otsakiharaa.
Eivät pirut antais pitää lämpöä kasvihuoneessa. - Ketkä?
Kansanhuolto, perkele. Ei muka ole puuta.
Vaikka koko kansa on mottitalkoissa. Voi perkele!
Ai anteeksi, että mä kiroon näin naisseurassa.
Minustakin on tullut rikas ja rasvanen yhessä kesässä.
Miten niin? - Ikinä ei ole tehty hautaseppeleitä tällasta tahtia.
Oi perkele! Joo, anteeks.
Kaks modistia, evakossa Viipurista, tekee mulla näitä vahakukkia.
Eivät anna kasvattaa oikeita. Jotain kaunista pitää olla.
Ei se miltään haise.
En tykkää valkoisista kukista. Ne on hautajaiskukkia.
Älä töni. - Olisitte iloinen, kun pääsitte eroon niistä kääreistä.
Katri, tule katsomaan Arvon silmiä! - Arvon silmiä?
Luiset hartiat ja silmät sinistä jäätä. - Minkäs sille voi?
Sinä se minun unessa olit.
Katri auttaakin mut tästä eteenpäin. Mennään ulos.
Eteen, sivulle, eteen ja taivutus! Yy, kaa, koo...
Lähde minun matkaan, Katri. - Mistä sä puhut?
Mulla on iso talo pohjosessa, maita ja mettää.
Kyllä minusta vielä työhön on. - Tietysti on.
Niin... - Mitä niin?
Lähdet minulle emännäks.
Ei, en taida lähteä. - Et uskalla.
Lähe! Et varmasti kadu. Tai kadut. Joka päivä.
Mitäs täällä nauretaan, saatana? - Ei mitään.
Toisilla pää halkee ja täällä huorat vaan riekkuu.
Mitä te tarkoitatte? - Saatana!
Et auttais vähän, kun tää toinen käsi ei oikein toimi. - Kui?
Tulisit lähemmäs. Mulla on asiaa. - No mitä?
Saatana!
Antaas olla nyt.
Pikkusisko. Laulakaa mulle. - Mitä mä laulan?
Laulakaa "Maan korvessa".
Maan korvessa kulkevi Lapsosen tie
Hänt' ihana enkeli kotihin vie
Niin pitkä on matka Ei kotia näy
Vaan ihana enkeli vierellä käy...
OIli koittaa nyt jaksaa vaan. Huomenna tulee vieraitakin.
Tuleeko äiti? - Tulee.
Ootteko te kuitenki ilmottanu sille?
Kuolenko minä?
Kuume on laskenut. Kaikki kääntyy parempaan.
Tätä voit laittaa keväällä.
Säästäen. Se on amerikkalaista eikä sitä enää saa mistään.
Siellä on hyvä tuuli. Lähdetäänkö kokeilemaan?
Tohon mä laitan laiturin.
Toi niitty on täynnä kukkii kesällä.
Miksi sä sanoit, ettetsä enää koskaan lähe merelle?
Ei kukaan ollu niin hyvä purjeiden kanssa kuin Lauri.
Voinksmä saattaa sut? - Mä haluaisin olla nyt yksin.
Niin minäkin. OIlaanko yhdessä?
Mä lähden torstaina takasin. Mä oon kotona illat.
Äiti ja isä on huvilalla. Soita, jos haluat. [ilmahälytys]
Pois kadulta kaikki!
Lähin suoja on leffateatterin aulan läpi ja portaat alas.
Kerronko isoisän nimipäivistä?
Juhannuksen jälkeisellä viikolla koko suku kerääntyi saareen.
Mummi oli pikkutyttö, sellainen kuin sinä nyt.
Aamulla varhain mummi lähti Ida-serkun kanssa keräämään kukkia.
Ruoho oli vielä kasteista ja se tuntui kylmältä jaloissa.
Siellä oli päivänkakkaroita, niittyleinikkejä -
kissankelloja sinisenä... Kaikki kauneimmat kukat.
Otta-täti sitoi niistä ihanan seppeleen.
Me keräännyimme isoisän ikkunan alle laulamaan.
Lhania kesäaamuja, koskaan ei satanut.
Hopeakannussa oli kahvia ja tarjottimella iso pullakranssi.
Kaikilla tytöillä oli ihanat valkoiset kesäleningit.
Pelkäsitsä koskaan Laurin puolesta? - En.
Outoo.
Olisin varmaan pelänny, jos olisin ehtiny. Kaikki tapahtu niin äkkiä.
Kuus viikkoa naimisissa ja Lauri oli YH: Ssa koko sen ajan.
Kolme kertaa tavattiin jossain matkustajakodissa Viipurissa.
Eihän meillä ehtinyt olla edes omaa kotia.
Lauri kaatui ennen joulua. En ehtiny saada edes kirjeitä.
Hyvää yötä ja näkemiin.
[Ovikello soi]
Mun täytyy nyt lähtee esikuntaan.
Keittiössä on kahvia, ihan oikeeta. Löysin äidin kätköt.
Katri...
Tule vielä tänä iltana. - Mä oon ihan unessa vielä!
Tuleksä mun vaimoks? - Mitä?
Tai siis kihloihin ensin. Mä oon kunnon mies.
Enhän mä nyt tämmöstä, jos en tosissaan... - Mitä tämmöstä?
Lhan totta. Ethän sä vaan luullu, etten mä oo tosissani?
Oletko sä? Olenko minä?
Olet.
Terve. - Minä joudun täältä pois, tytöt.
Mitä sä sanoit?
Sain uuden komennuksen. Saksalaisten kenttäsairaalaan.
Saksalaisten! Siellä on suklaata ja ruokaa ja silkkisukkia!
Miten se on mahdollista? - Ei ole muita, jotka osaa saksaa.
Sanoin, että puhun venäjääkin, lähettäkää sotavankisairaalaan.
Mitä sulla on saksalaisia vastaan? Komeat univormutkin.
Hanna on juutalainen. - Juukalainen. Mitä se tähän kuuluu?
Juukassa on kuulemma komeet maisemat.
Olen pannut nimen paperiin, että menen minne määrätään.
Juutalainen! Onko Hanna juutalainen?
Mitä sie sitä suret? Eihän sitä edes huomaa.
Ei!
Ei! Ei!
Rauhoittukaa.
Hävetkää! Morfiinille olisi täällä parempaakin käyttöä.
Ottivat minulta pojan. Veivät pojan pois. - Ketkä?
Nuo naiset... Veivät sen pois.
Se on kuollu.
Olen pahoillani, rouva. Meillä on määräykset.
Vainajia ei voi pitää täällä... toisten silmissä.
Hän teki velvollisuutensa, meni minne käskettiin, uhrasi kaikkensa.
Eikö se ole suurinta mitä poika äidilleen voi antaa? - Voi saatana!
Menkää te.
Kuka se oli? - Kuka?
Se ketä te veitte? - Pikku OIli. Se poika, jolle sä lauloit.
Niin pieni ihmissydän on Niin avara ja pohjaton
Se kätkee suuret unelmat Ja vihan, lemmen maailmat
Riemujen rikkaus ja surujen summa Onnekas rakkaus ja tuskakin tumma
Syömmehen pienehen mahtua voi Onnea iloa, oi
Aatosta jaloa ja alhaista mieltä Tunteiden paloa ja kylmyyttä sieltä
Syömmestä pienestä löytyä voi Kaiken mi kohtalo toi
Imelää valhetta. Saata mut pois täältä.
Lhmiset haluaa kuunnella.
No tanssitaan sitte. - Eikä tanssita!
Kun on musiikkia, niin tanssitaan! - Arvo, mene nyt takaisin.
Luuletsä, etten mä pysty? - En!
Maassa on sota ja tanssiminen kielletty niiltä, jotka ei uskalla!
Me tanssitaan nyt.
Niin pieni ihmissydän on Niin avara ja pohjaton
Se kätkee suuret unelmat
Vihan, lemmen maailmat
Riemujen rikkaus Ja surujen summa
Onnekas rakkaus Ja tuskakin tumma
Syömmehen pienehen mahtua voi Onnea, iloa, oi!
Aatosta jaloa ja alhaista mieltä Tuntehen paloa ja kylmyyttä sieltä
Syömmestä pienestä löytyä voi Kaiken mi kohtalo toi
[ilmahälytys]
Pitää mennä. - Minne?
Pommisuojaan. - Miks?
Onko siellä ketään? Pommisuojaan, Eero!
Talovastaava on hiukan virkaintoinen. - Ei mennä.
Eero! - Ei mennä.
Mitä sä meinaat? - Ei mennä.
Mitä sä ajattelet? - Muistatko -
miltä appelsiinimarmeladikaramellit maistui ennen sotaa?
Muistan, mitäs siitä? - Sä kysyit, mitä mä ajattelen.
Mä ajattelen marmeladia.
Mä luulin, etten mä muistais sitä enää koskaan.
Lupaa, että tuut takasin.
Mulle et kyllä pärjää.
Shh! Tyttö tuli.
Mitäs täällä tapahtuu?
Missä se pullo on? - Ei ole mitään pulloa.
Älä viitsi, Arvo. Täällä haisee viina.
Saahan sitä nyt isot miehet joskus ottaa.
Ei sairaalassa. - Lääkkeeksihän me otettiin.
Anna nyt se pullo mulle. - Se on minun pullo.
Nämä on Arvon silmäjuhlat. - Menkää nyt sänkyihinne siitä.
Menee niin ihanasti päähän kun ei ole aikoihin ottanut.
Anna nyt se pullo. Jos ylihoitaja saa tietää...
Ja kukahan sille kertois?
Nyt mä en pääse omin jaloin enää sänkyyn. Kolottaa niin...
Mikset sä tanssi mun kanssa?
[Naurunremakka]
Odota!
Kuulitsä, mitä mä sanoin? - Mitä?
Mikset sä tanssi mun kanssa? - Onko se niin tärkeätä?
Olkoon sitte, kyllä mä tanssin.
Tanssitko? - Vaikka heti. No?
Jotain on tapahtunut sinulle. Se uni on kadonnu.
Mä en enää muista sitä, missä me oltiin yhdessä.
Sun pitää mennä huoneeseesi.
Joskus voi tuntea toisen vaikkei ole sitä koskaan ennen tavannut.
Tietää toisesta kaiken heti kun ensi kerran sen lähellä on.
Silloin ei pidä pelätä. Mä tunnen sinut, ymmärrätkö.
Sä olet menny rikki, samalla tavalla kuin minäkin -
etkä saa itteäs ehjäks, kun ei palat enää sovi paikalleen.
Sano vaan, jos haluat, etten puhu enää.
Älä puhu enää.
Kiitos tanssista. - Kiitos.
Mitä tuolla metelöitiin? Naapuriosastolle kuului.
Kolmosen potilaat rikko järjestyssääntöjä.
Mitä sä teet?
Ei kai me haluta, että poikia rangaistaan? - Ei.
Pakko siis tuhota todistuskappale.
Mitä sä luet? - "Merkittäviä ajattelijoita".
Ja mitä olet oppinut? - Merkittäviä ajatuksia.
Mitä ne hyödyttää? - Ei mitään.
Mä haluan kotiin.
Mitä sä tuijotat?
Ei sulla ole kotia. Se on poltettu poroiks Kannaksen taisteluissa.
Niin on. [Purskahtavat nauruun]
Hyppäsin junasta. Tuli niin ikävä. Saako täällä olla?
Me ollaan oltu koko yö töissä. Ootsä karannut?
Mä tulin sun luo, Katri.
Tule!
Sä sanoit, että tule takaisin. - Ei tämmöstä tehdä.
Polvikin repesi kruunun housuista kun hyppäsin junasta.
Kävelin jostain tuolta Keravan takaa.
Tässä... Voitin kortilla sormuksen junassa. - Eikä!
Oletko yhtään ajatellu seurauksia, jos et mene ajoissa takaisin?
Ei ne minulle mitään voi. - Joudut vankilaan ja karkureita on ammuttu.
Ei minua. Ota nyt. Mä rakastan sua.
Meillä on vene. Lähdetään pois. - Minne?
Lhmisen ei oo pakko tehdä, mitä käsketään. Voi valita itse.
Näytä. Laita sormeen se.
Se sopii sulle. Mennään Ruotsiin.
Siellä on hiljaista öisin ja katuvalot palaa.
Ei sellaista voi tehdä! - Miksei? Mä haluan elää. Säkin haluut elää.
Siellä se tulevaisuus on. - Mulla alkaa työvuoro.
Kuvittele millasta olis, jos ei olis sotaa...
Sun on mentävä takaisin.
Joudut vankilaan, jos jäät kiinni.
Eero, avaa ovi. Minä täällä.
Tässä on lääkärintodistus.
Siinä sanotaan, että loukkasit jalkasi ja jouduit sairaalaan.
Se on laillinen syy mennä myöhässä eikä sua rangaista mistään.
Mistä sä tämän sait? - Varastin.
Ota se. Se voi pelastaa sut.
Jokaisella on velvollisuutensa. Mullakin on. Ja sulla.
Mun yksikkö on joutunu mottiin.
Niihin ei ole saatu yhteyttä moneen päivään. Kuulin junassa.
Sun on mentävä silti.
Mitä sä aiot? - Mitä mä aion?
Mä aion lukea itteni insinööriks, rakentaa saareen talon ja laiturin.
Mä aion voittaa olympialaisissa voimistelun joukkuekilpailussa.
Aion opettaa lapseni purjehtimaan. Tulevat lapseni.
Eero soitti äsken asemalta.
Sano, että juna itään lähtee juuri. Pyysi sanomaan terveisiä.
Arvoisa kihlattu morsiameni Katri! Kirjoitan sinulle joka päivä.
Minä rakastan sinua aina.
Matka tänne oli pitkä ja hidas, mutta minä nukuin niinkuin lapsi.
Tämä ero, ikävä, taistelu ja täit ovat kai se hinta -
joka meidän pitää huomisestamme maksaa.
Kirje Hannalta meille kaikille.
"Minulle myönnettiin tänään saksalainen kunniamerkki."
"Katrillahan oli se sukulaispoika, joka pitää prenikoista."
"Toivottavasti tämä kelpaa. Terveisin Hanna Rotenberg."
Liisa ja minä lähetään sodan jälkeen Juukaan tapaamaan juukalaisia.
Senkin... - Siellä on kuulemma kommeet maisematkin.
Seuraavaksi Sarkian runo "Kauniille veljille".
Tätä ei ole siis osoitettu teille. - Buu!
Vaan tuolle oikealle maailmalle ulkona tuolla.
Kun olin ruma ja nilkku -
kun kärsimysten häkkiin minun lukitsivat kohtaloni teljet -
välinpitämättöminä ohitseni kuljitte, kauniit veljet.
Näkyi silmistänne kylmyys ja ilkku.
Kun itkin heikkouden kuumia kyyneleitä -
minut, vaarallisen, lujemmin kahlitsitte penseyden kylmin köysin.
Kun kapaloni katkoin, kun tien omaan voimaani löysin -
kukaties, minun velvollisuuteni on kiittää teitä.
Bravo!
Minä lähden nyt siviiliin. - Hyvää jatkoa.
Se emännän paikka on vielä auki siellä kotona.
Kyllä sä siihen jonkun löydät. Laita ilmoitus lehteen.
Huomaat vielä kaipaavasi oikeeta miestä, eikä mitään koiranpentua.
Muista silloin minua. - Muistan varmasti.
Minkälaisia kuljetuksia on jouduttu hoitamaan, sen voi arvata.
Kuljetustavat ovat ensinnäkin kovin moninaiset.
Rautatien varresta kuljetamme autoilla niin pitkälle kun tietä on.
Joukkojen edetessä nopeasti paranee uusi tie paljon hitaammin.
Olemme heinäkuusta alkaen ajaneet muuallakin kuin viertoteillä.
Käytävää pitkin oikealle.
Taas yksi, joka ei vastannu. Ei tuntunut pulssiakaan.
Katoitko tuntolevyn? - Se oli niin törkynen.
Menehän hakemaan lääkäriä.
Tämä oli hiljainen poika tämä...
Lennä, oi lempeni laulu
Pienoisen ikkunan luo...
Anteeksi. - Tulkaa toki mukaan. Otetaan pikkasen sherryä.
Isä tuli lomalle! - Sedällä on nyt vähän kiire, anteeksi.
Mikä sillä on kun ei ryyppy kelpaa?
[Ovikello soi]
Mitä on tapahtunu? - Eero...
Sanoit, ikävä täällä mun on
Aatoksein kaikki hän sai...
Lennä, oi lempeni laulu
Pienoisen ikkunan luo
Hän sisällä istuu Ja valvoen odottaa
Hälle sä viestin tuot
Mennään. Kapanen ei tulekaan, vaikka lupasi.
Ei ole tarpeeksi miehiä kantamaan arkkua.
Minä voin kantaa. - Et tietenkään kanna.
Miksen kanna? - Ei naiset kanna.
Minä kannan.
Kassissa on voita. Tässä isommassa on juustoa.
Tuossa on omenia ja lanttua. Ja porkkanaa. Kinkut on suolattu.
Tämä lammas on tuore, se pitäis valmistaa heti.
Tai säilöä.
No... sillälailla.
Sanokaa äiteellenne terveisiä.
Ja... Mitäs minä sitte vielä...?
Kiitos. - Joo, kiitos.
Matkatavaratarkastus. Kaikki ulos käytävältä.
Hamstrausretkellä, vai? Mikä on pimeän voin hinta nykyään?
Syöttekö kaiken itse vai myyttekö eteenpäin?
Omenat ja lantut on laillisia. Otetaan nimet ja osoitteet ylös.
Tytöt voi tulla kertomaan kaupoistaan myöhemmin piirissä.
Ottakaa! Viekää kaikki!
Nimi ja osoite? - Siinä on! Pitäkää!
Katri!
Saatana!
Katri! - Katri!!!!
Ei vielä. Mutta kyllä löytyy, joo.
Löytyi!
Missä me ollaan?
Sanokaa joku nyt, missä me ollaan?
Kotona. Sinä olet ollut kovassa kuumeessa kohta kolme viikkoa.
Kuolenko mä? - Et.
Miksen kuole?
Edessämme on juuri sellainen motti. Vihollinen on täysin saarrettu.
Se on yrittänyt tehdä sitkeätä vastarintaa ja säilyttänyt asemansa.
Heitä on jo monta kertaa kehoitettu antautumaan.
On selvästi sanottu, että heitä kohdellaan hyvin -
eikä missään tapauksessa ammuta niinkuin he luulevat.
Mutta mikään tällainen ei ole tehonnut.
[Sodan ääniä]
Mikä sun on? - Ei mikään.
Sinä et ole vielä terve. - Olenpas.
Onko totta, että olet hakenut kenttäsairaalaan? - Entäs sitten?
Mitä helvettiä sä siellä teet? Tätä samaa se kuitenkin on.
Enemmän verta ja riekaleita. - Mitä se sulle kuuluu?
Sinun pitäis levätä.
Katri! - Anna mun olla.
Huomennako se Katri lähtee sinne kenttäsairaalaan?
Ajattelin, että minun paikkani olis nyt siellä.
Siellä tai täällä. Ei tämä työ tekemällä lopu.
Tohtori oli suositellu minua. Kiitos.
Minä suosittelin Katria siitäkin huolimatta -
että Eero Sundellin papereista löytyi semmoinen lääkärintodistus.
Kerrassaan taitamattomasti väärennetty nimikirjoitus -
ja meidän sairaalan leimat. Tietääkös Katri siitä?
En minä siitä ole kenellekään puhunut. - Niinkun minä...
Teillä oli varmaankin syynne. - Niin oli. Kiitos.
Tohtori kiltti, auttakaa mua.
Enhän mä mihinkään voi lähtee, ku mun pitäs...
Sanokaa, mitä mä teen... Mä oon raskaana.
Huh huh.
Katri on tiennyt tämän jo jonkin aikaa, mutta elänyt kuin ei mitään.
Sitä jotenkin toivoo, että se menee pois, jos sitä ei ajattele.
Niin kuin monet luulee, että suru ja väsymys...
Mutta ei se niin vaan onnistu.
Naimisiin ei keretty, mutta kihloissa oltiin. Eikö niin?
Isätön lapsi: Hirveä häpeä, sanovat ihmiset.
Sikiönlähetys: Hirveä rikos, sanoo laki.
Minä en tiedä, mitä pitäis ajatella.
Toivon kuitenkin, ettei Katri mene mihinkään puoskarille.
Tässä on kollegani osoite. Se on pieni sairaala Etelä-Helsingissä.
Se käy hyvin nopeasti eikä kukaan ei saa tietää.
Oi, miksi näin syvät katseet onkaan?
Pelon huomisesta ne vain luo...
Sulle on postia! Kortti Arvolta.
Pitää mennä pakkaamaan. Mulla on lähtö huomenna.
Etkö tule kuuntelemaan?
"Kun vailla kuorta minä, äyriäinen, kannoin kärsimyksen vuorta" -
"tien omaan voimaani löysin, velvollisuuteni on kiittää teitä."
Läpi pauhun, harhan meitä kantaa
Luokse totuuden jo särkyneen
Kaikki pois katoaa
Tarvittisko neiti ittelleen miestä? - Kuinka niin?
Katsokaa: Tässä olisi Ritsi, Rantsi ja Jooseppi.
Takapuolella on nimet ja osotteet.
Paavo on niin pöljä, että tekee mitä saksalaiset käskee.
Käskivät antaa kuvia tytöille. - Ja tämä tottelee!
Antovat karamellia. - Mitä sitten? Otat kaiken ja heität kuvat pois.
Osaatteko neuvoa, missä on Koskisen talo? - Tuo mökki tuolla.
Tuo mökki? Arvo Koskisen talo? - Nii.
Jos te Arvoa tahotte, niin menkää asemalle. - Asemalle?
Siellä on semmonen kahvila. Menkää sinne vaan. Siellä se on.
Mitäs te tahdotte? - Ottaisin kupin korviketta.
Tää on oikeastaan kiinni koko paikka. - Vai niin.
Oottekste junaan menossa? Kyllä tossa voi odottaa.
Tunnetteko Arvo Koskisen? - Mitäs te hänestä?
Sanottiin, että löytyis täältä. - Tuolla se nukkuu.
Voin käydä herättämässä. - Herättäkää.
Se on mulla säilössä, akkasa tulee sitä kohta hakemaan. - Akkansa?
Tahottekste ryypyn? - Ei kiitos.
Katri!
Mitä Katri? - Terve, Arvo.
Mitä asiaa?
Tulin tuomaan tätä. Se oli jääny.
Tuliko ikävä? - Ei.
Tuliko tytölle ikävä? Tuliko?
Mikset laittanut vihkoa postiin?
En tiedä.
En minä halua sitä enää.
On menny muistiki niin huonoks ku juo.
Ei täällä saatana kukkaan kuuntele kuitenkaan.
Se on myöhästä nyt!
Kato nyt! Ei mua voi enää auttaa mikään eikä kukaan.
Tulitko sinä minua auttamaan?
Te akat ootte aina hoivaamassa. "Mihin sattuu?"
Tiäkkö, miltä tuntuu kun sattuu aina vaan?
Arvo...
Mitä? - Näkemiin.
Näytä minulle kasvosi läheltä, elämä!
Suo minun palvoa niitä silmilläni!
Katso, olen rakastava kasvojasi, elämä -
vaikka ne olisivat rumat!
No niin... - Mulla on ollu sua ikävä.
Nouse!
Tanssitaan.
Sanoi se minullekin, että on nähnyt minusta unta... - Arvoko?
Arvo. - Millon muka?
Vähän ennen kun lähti. - Ja sinä uskoit. Uskoitko?
En tiedä.
Mistäs sitä toisten unista tietää? Ei mistään. - Ei niin.
Jokaisella on omansa.
Mihin sinä muka purjehdit tollasena? - En kai mihinkään.
Annikki lupasi opettaa Timolle. Ehkä mä kattelen rannalta.
Tuleehan niitä kesiä myöhemminkin. Ensi vuonna ja sitä seuraavana.
Tekstit: Jaana Wiik / MOVISION
Ripped by: SkyFury